Prekleti pesnik tokrat opeva svojo muzo, ki je na pediestalu, nedosegljiva, neprimerljiva, a hkrati omahuje za isto mizo v poceni špelunki kot pripovedovalec in nabor prijateljkov. Ženski ideal, srna dama opevana s slovarjem trubadurske lirike, se spogleduje z nižinami Kosmaevega sveta. A pri tem avtor nikoli ne pristane na poceni ironijo. Svet, ki ga naslika, je realistien s pridihom baroka. Ljubezen je pa nekaj, esar se uimo tudi iz knjig. Pa vendar vedno boli isto zares. V Bolgariji, Idriji, na grobu partizanskega heroja, kamor koli pa junaka žene splet norosti, boleine in bevande.
Dobili smo roman o silni razklanosti med prirojeno nam nujo po ašenju popolne lepotice (ali popolnega moškega), za katero bi bili pripravljeni žrtvovati življenje, ter nujo po samoti, v kateri nam ni treba prilagajati svoje osebnosti. Facebook, ki v romanu nastopa kar precej, je seveda po praktini strani lahko medij, ki nam pomaga komunicirati in premošati fizine razdalje; po drugi strani pa daje lagodni obutek, da lahko ždimo v samoti, negujemo prijateljstva in spreminjamo svet, ne da bi bilo treba žrtvovati kaj ve kot nekaj pritiskov na tipkovnico.