En dag när Åke är ensam hemma hör han konstiga ljud utifran loftgangen. Mitt emot ytterdörren star Åkes snowracer med en gammal trasmatta över. Det rör sig under mattan, och en blek hand sticker fram. Det är den blekaste hand Åke nagonsin sett. Under trasmattan sitter en ängel! Hon är ett mysterium. Hon kan inte prata, men hon verkar första det mesta han säger. Åke och ängeln har det ganska mysigt, de dricker oboy och äter mackor. Men sa dyker en knallröd figur med gula ögon och illrosa klänning upp. Hon verkar vara ute efter ängeln. Det enda hon verkar vara rädd för är en stor vit fjäder som kommer fran ängeln. Men fragan är om djävulsflickan är sa ond som Åke först trott. Hennes ansikte förvandlas plötsligt till Martins. Martin, den vidrigaste killen i hela skolan. Han har fatt för sig att Åke är den mesigaste killen som finns. Men han är inte lika taskig mot honom som mot Sören, i Åkes parallellklass.
Helena von Zweigbergks textboksdebut är en spännande och träffsäker historia med lite magiska inslag. Temat är klassiskt: det handlar om ont och gott, om hämnd, om att det goda faktiskt alltid segrar. Och det kan ju faktiskt vara tillatet att ta till ett djävulskt knep ibland. Den vänder sig till barn i atta- till elvaarsaldern.