Bilderna fran manen som sändes fran denna steniga döda värld som ligger mer än 250 000 miles bort väckte känslor antingen medvetet eller omedvetet hos människorna pa jorden. Även astronauterna själva kände att de hade en publik trots detta enorma avstand.
För att ge ett exempel pa detta resonemang sa räcker det med att tänka pa alla bilder av jorden som publicerats i media för att paminna oss om den djupare känslan av en större verklighet.
Det är en dramatisk skillnad mellan att se landskapet fran ett fönster och att ga ut i det själv. Genom att ga ut i landskapet och ga mellan kullar och dalar sa blir man en del av topografin, en del av dess historia.
Alan öppnade luckan till manlandaren och gick ner för stegen till den dammiga ytan atföljd av mig. Nagra minuter senare sa kände jag att vi var hemmahörande i det här landet. De enda levande varelser som det här landet hade haft. Stillheten tycktes förmedla att landskapet hade väntat talmodigt pa var ankomst i miljoner ar.
«Mitchells annorlundaastronautperspektiv är en paminnelse om att världen inte bara kan utforskas i form av exakta vetenskapliga observationer, utan att vi ocksa behöver olika bilder och berättelser för att lära känna den.»
Dag Kättström, Populär Astronomi nr.3 2014