Om man pastar att den pojke man ar van med ar en pojkvan, ljuger man sa varst mycket da? Juni i tvaan staller till det for sig - igen ...
Tank om Juni bara hade sagt till sin kusin Ella att det inte fanns nagon pojkvan. Men till slut slank det anda ur henne att hon hade en, bara for att fa tyst pa killtjatet. Hon ar ju faktiskt van med Jonah i klassen, och han ar en pojke, visst kan val det kallas for pojkvan da ... Juni kunde ju inte forestalla sig att Ellas skola skulle delta i samma skol-DM som hennes egen. Hur ska hon forhindra att Ella och Jonah mots? I den tredje boken i serien "Mitt livsfarliga liv", fortratter Juni att beratta om alla sina tillkortakommanden pa ett roligt och drastiskt satt. Men ar allt verkligen sa illa som det verkar for henne?