Pa avstand kunde man höra stadens rörelser. Lördagens dagsutflykter och äventyr uti natten, söndagens loja snickrande pa garageuppfarten och fixande i radhusrabatten, mandagens sprangmarsch med kaffe i handen pa väg till bussen. Jag längtade dit till liv, människor och rörelse.
Det var sadana här sommarkvällar som vad som helst kunde hända. Grannarna satt pa sina uteplatser och balkonger och sippade pa ett glas vin i utlandsvärmen, ingen langärmad tröja behövdes. Det luktade varm asfalt, nyklippt gräs, poppel. Gatljusen tändes med ett vagt surrande. Jag sag alla tidigare versioner av mig själv pa väg ut i denna sommarnatt: i glittersmink och högklackat, med en flaska körsbärsvin i handen. Vad som helst kunde hända.
Men inte nu, inte här, inte oss.
Kräftans Tid är en vemodig berättelse om att vara närstaende till nagon med cancer. Den handlar om längtan och skam, om närhet och ensamhet, och om alla de känslor som kapslas in i det vakuum som uppstar när man tvingas leva varje dag som om det vore den sista.