Huvudpersonen i denna roman av Björn-Erik Höijers, som utspelar sig i trakten av Uppsala, är en konstnär, Selfrid. Han arbetar hart för att i malade trätavlor finna uttryck för sitt valdsamma, disharmoniska temperament. Selfrid är en outsider, en trotsare och ensittare, frukten av ett olyckligt äktenskap mellan en brutal fader och en vek moder. Han kastas mellan dessa poler i sin arvsmassa. En fruktansvärd episod, aterupplevd i minnet, är beskrivningen av hur Selfrid försöker göra upp med fadern under en makaber jakt genom skogen. En misslyckad kärleksupplevelse kommer honom att misströsta om sin förmaga att na fram till sin medmänniska.
Men sa händer det nagot som för Selfrids psykiska och konstnärliga frigörelse är av största betydelse. Han far ta hand om en ung flicka som känt sig missanpassad i ett oförstaende borgerligt hem och som vinddrivits under sitt utbrytningsförsök. Hos Selfrid finner hon en fristad undan det gäng som utnyttjat och misshandlat henne. Det är tva var pa sitt sätt vilsna och förföljda människor som finner varandra och för första gangen far full utlösning för sitt förkvävda ömhetsbehov.
Romanen är en allegori över det ljusa och det mörka, som är ett av huvudmotiven i Selfrids konst. Det upptar honom ständigt; här far det sin fulla belysning. Men det är ocksa en berättelse om ondskan, som här möter det som är starkare än den. En angelägen bok. Den har en mörk, metafysisk underton och den griper tag i läsaren med en nästan magnetisk styrka.