Sommaren 2004 reser Elisabet ner till München. En stad som hon under mycket dramatiska förhallanden lämnade för 30 ar sedan. Hon har fatt brev fran Wolfgang, som är svart sjuk och som har nagot han vill berätta. Nagot han skulle ha sagt för länge sedan. Under vistelsen i Tyskland tillater Elisabet att djupt undanträngda minnen far komma upp till ytan. Vanföreställningar, demoner och rädslor men ocksa vackra, sköra, kärleksfulla minnen. Minnet av att ha ägt nagot mycket värdefullt och vackert. Hon vagar se dem, prata om dem och i tysthet utmana dem. Kanske inte första dem men när hon accepterar att de finns och funnits, börjar skuggorna, som följt henne i sa manga ar, att mjukna i konturerna.