Kan en dysfunktionell uppvaxt vandas till nagot konstruktivt? Den har boken ar nagot sa ovanligt som en berattelse om en dysfunktionell uppvaxt kantad av vald och overgrepp men dar forfattaren forsoker visa pa vagar ut ur det. Man sager ofta att man ar mer an sin diagnos men sedan stannar det dar. Med utgang fran sin egen berattelse forsoker Lasse Andersson visa pa vagar ut ur stigmatisering och ge strategier. Boken ar nagot sa ovanligt som bade en personlig berattelse samt en metodbok. Dessutom ar den skriven av en person med egen diagnos som har en lang erfarenhet av att arbeta med personer som har diagnoser. Det ar en resa fran utanforskap till att bli valutbildad och ha formanen att fa dela med sig av sin kunskap till andra. Kan man verkligen forlata overgrepp och sedan ga vidare? Lasse menar att det gar och att man kan ha en vinst av det. Men Lasse ar ocksa noga med att peka pa att en diagnos ar inte en superkraft men alla manniskor har starka och svaga sidor. Vi maste anvanda vara starka sidor for att kompensera och det ar dar nyckeln till framgang finns. Motivationen att aldrig bli som sin pappa drev Lasse att till slut trots usla betyg, avhoppad skolgang att anda se till att kunna studera och vanda livet. Men det handlar om sa mycket mer. En enorm karlek till sin fru och sina barn vilket avspeglas i hela boken. Att ha turen att traffa den person som blev hans hustru och som varit en bidragande del i att inte vara hemlos och uteliggare i dag. Det i sin tur kraver en stor portion odmjukhet menar han. Min mamma var den elakaste manniska jag traffat men ocksa den snallaste manniskan jag traffat. Jag har valt att anvanda hennes positiva sidor i mitt liv och arbete, sager Lasse.