V središe te pesniške zbirke je Perovi položil erotino razmerje do sveta, asa in ženske.
Skozi kratke in odsekane proste verze evocira "palimpsestne" pokrajine, ki so iskreno priklicane spominske podobe in obenem suvereno preigravanje modernistinih pesniških postopkov ter tvorjenja besed, s katerimi sestavlja razsuti utni svet. Poveliuje mo jezika, a se obenem zaveda sobivanjskih neizrekljivosti in nievosti. Pogovarja se s pesniškimi sodobniki, seže v grško bajeslovje (pobožat orfejevsko usodo), na trenutke je ironino kritien, a najraje ostaja zvest ubrani intimistino-modernistini izpovedi, sledenju brezasja in obenem zavedanja konnosti. Sinapse so izvirna pesniška prispodoba našega utnega in duhovnega (ne)pretoka in (ne)zaznavanja. S svojo pronicljivo pesniško dušo je Željko Perovi tokrat v slovensko poezijo stopil globlje in višje in s tem postal pomembno slovensko pesniško ime.