Dragutin Tadijanovi (1905.-2007.) jedan je od najveih i najomiljenijih hrvatskih suvremenih pjesnika. Pišui pjesme intimne i zaviajne tematike, autobiografinih nota, nije se priklonio ni jednoj aktualnoj književnoj struji. Tadijanovieva lirika neposredna je i izvorna; gotovo sve o emu u svojim pjesmama govori zaista se i dogodilo. Ti su dogaaji uglavnom svakidašnji, esto i banalni, no Tadijanovi jednostavnom, prirodnom snagom izraza i sugestijom ini od njih neizmjernu umjetniku vrijednost. Moglo bi se rei da, poput »lirskog kralja Mide«, kako ga je nazvao Zvonimir Mrkonji, sve što dotakne pretvara u poeziju. Nastavlja je tradicije slobodnog stiha u hrvatskom pjesništvu (Kamova, Krleže, A. B. Šimia), obilježenog odmjerenim, biranim figurama i jednostavnim leksikom. U više navrata predložen je za Nobelovu nagradu, a pjesme su mu prevedene na dvadesetak jezika.
Od 1960. godine nadalje Tadijanovi je pod naslovom Srebrne svirale prireivao i u dvadesetak izdanja (preko 200.000 prodanih primjeraka!) objavljivao svoje izabrane pjesme. Zbirku smo priredili prema zadnjem za autorova života objavljenom izdanju, onom iz 2004. godine.