Historiallisen Satakunnan koilliskolkassa, Nasijarven latvavesilla, huojui tukkiaarre. Se oli liian kaukana sahatavaran vientisatamista. Harvalukuisen vaeston kaskenpolttokin oli vain osin koskettanut ikimetsia. 150 vuotta sitten tilanne akisti muuttui. Porin ja Pohjanmaan rannikon sahat aloittivat ostoryntayksen, joka toi seudulle ennennakemattomia rahavirtoja. Kirja selostaa muutoksen syyt ja kertoo neljansadan vuosina 1858-1874 Virroilla, Ähtarissa, Pihlajavedella, Multialla ja Keuruulla tehdyn sopimuksen pohjalta ajan metsakauppatavoista. Tukkiryntays aloitti seudulla yli 100 vuotta jatkuneen puutavaran uiton. Alkuaikoina latvavesilla veteen pantu tukki saavutti Porin vasta kolmannen uittokesan syksylla. Kirja paneutuu arkisto- ja kirjalahteisiin perustuen seudun uittajiin, uittosaantoihin, uiton suoritustapoihin ja uittovaylien kunnostukseen. Oli mahdollista haastatella vanhoja uittomiehia. Heidan kertomansa elavoittaa arkistolahteista saatua kuvaa. Kirjassa on myos kuvaus sotien aikaisista ns. pakkohakkuista. Ovathan nekin metsatalouden historiaa. Kirjassa on runsaasti vanhoja valokuvia.