Ivo stropnik tudi v tej zbirki ostaja zvest svojemu lirsko-slovarskemu gnezdenju. Tokrat ga še posebej prevzema intima, v katero vstopa iz razlinih zornih kotov, velikokrat celo soasno, jih na nek nain prepleta, z menjavo perspektiv in spretnimi jezikovnimi manevri pa ustvarja konsistentne in veplastne pesniške izpovedne svetove, iz katerih veje bogata in sprošena imaginacija. Avtorja fascinirajo emocionalne vezi, ki pa niso vezane zgolj na medloveške odnose, ampak tudi na odnose ljudi do stvari, rei, pojavov in stanj okrog nas na pojmovanje prometejske ljubezni. V tej perspektivi zaživi pred bralcem svet bogatih (pris)podob, ki o svetu govorijo globinsko, lahko bi dejali strukturno, in na ta nain nazorno prikazujejo tako zavedno kot nezavedno, na preseišu katerih se udejanja naša ljubezen do mnogoterih obrazov, teles, duš, vendar težko reemo, da gre za erotino poezijo, a gre nedvomno za erotiko življenja in sveta, pri Stropniku kajpak estetsko pretehtano med rado živostjo in melanholijo.